Author: Finn

MALVINAS
JULE
HJERTER

9. Årgang nr. 4 2009

NYE FOLK I NYBOES

ARNE KRISTIANSENS
ERINDRINGER

REDAKTIONEN
Jens Ole Storm Pedersen, bladredaktør, tlf. 65 90 11 78, vestergaardstorm@mail.dk
Finn Ekelund, grafisk tilrettelæggelse, tlf. 65 90 25 01, finn.ekelund@aarslevnet.dk
Inge Frandsen, distributør, tlf. 65 90 13 36, ihf_63@yahoo.dk
FÆLLEDENS hjemmeside er www.freltofte.info
FÆLLED BESTYRELSEN

Tryk: Clausens Offset

	Fmd. Jens Ole Storm / Pedersen, Mosevej 4, / tlf. 65 90 11 78 vestergaardstorm@mail.dk			Inge Frandsen, / Mosevej 10, / tlf. 65 90 13 36 ihf_63@yahoo.dk
	Kasserer / Svend Johnsen, / Mosevej 17, tlf. 65 90 25 75 svendjohnsen@gmail.com			Supp. Birte Nybo Jørgensen, / Lumbygade 1, / tlf. 65 90 11 53
	Else-Marie Albrekt, / Søstedvej 19, tlf. 65 99 15 59, else-marie@syssel.dk			Supp. Lene Damsgaard, Freltoftevej 41, / Tlf. 65 90 17 40, jss@privat.dk
	Per Emil Eskildsen, / Freltoftevej 3, / tlf. 65 92 69 27 / smilee@mail.dk			Webmaster og layouter / Finn Ekelund / tlf. 65 90 25 01 / finn.ekelund@aarslevnet.dk
FÆLLEDEN er en fælles landsbyforening for Freltofte, Lumby & Søsted, hvor alle er velkomne – uanset alder, køn, stand, religion, etnicitet, partitilhørsforhold & bopæl / Foreningen har lejet en ½ tønde land på Freltoftevej 43, hvor der er skabt en fodbold-bane, to petanque baner, gynger, klatrestativer og legehus. / Fælledens formål er at fremme, dyrke og styrke lokalfællesskabet gennem forskellige sammenkomster og kulturelle arrangementer. / Kontingentet er i 2009 100 kr. Medlemmer, der får postsendt Fælled Bladet, skal i 2009 betale 35 kr. ekstra for porto. / Kontingentet kan indbetales kontant til et bestyrelsesmedlem, eller via netbank i SYDBANK Nr. Lyndelse-afdeling, reg. nr.: 6845, konto-nr.: 2 3 4 5 6 7 8

Aages Allstars ved årets høstfest i Nybo Kro og Selskabslokaler

HØSTFEST I FRELTOFTE 2009
Den 19. september blev der igen afholdt Høstfest i Nyboe´s. Vi var en lille men meget feststemt skare, hvorfor der ikke var flere tilmeldte må vist stå hen i det uvisse, da vi allerede med det første Fælledblad i år havde udsendt datoen. Der kan jo også være den grund at folk ikke har lyst til at deltage og have en sjov aften med deres bysbørn, men den tanke har vi helt afvist for de 27 der deltog beviste at stemningen kan være i top og danseglæden ikke lader sig noget høre, jeg tror ikke at der var 1 dans hvor der ikke var nogen på gulvet.
Vi mødtes kl. 19 og stemningen var høj fra starten, vi fik endda en tilmelding fra Brian, en af de 2 nye forpagtere, han gav kraftigt udtryk for at dette var et arrangement de meget gerne vil bakke op de kommende år.
Efter spisningen havde vi vanen tro Amerikansk lotteri, det er jo dejligt at se folk synes om denne tradition, købelysten var i top og gaverne, som var leveret og pakket ind af Brugsen i Nr.Søby, fik hurtigt ben at gå på og som sædvanlig var der nogle stykker der løb med op til flere gevinster og nogle som kun havde nittere.
Aage Allstars leverede igen i år musikken og man må sige de kan finde et repertoire der kan holde folk på dansegulvet. Det hele stoppede kl. 00.30, lidt tidligt men vi valgte at holde mens festen var på toppen.
Nu håber vi så bare fra festudvalgets side at dette ikke var sidste gang, vi kan være næsten 100 mennesker i lokalerne og det er lidt tomt med 27, så jeg kan kun opfordre jer til at skrive datoen ned når i får ”Aktivitetsplanen for Fælleden” med næste nummer af Fælleden, så der igen næste år kan blive Høstfest i Freltofte.
Festudvalget består af:
Helle og Kim Rodam
Nina Holm og Kurt Bager
Inge og Jens Frandsen
Af IHF
Foto: IHF

Hygge ved en kaffetår med lagkage ad libitum

3

Kager er der nok af.

Jane og Walther fra Søsted

NYBOES KRO
Først var der forsamlingshus.
Vi fra halvtresserne husker aftener med lysbilledforedrag, der jo nok kunne blive lidt kedeligt i længden for en tiårig, så medens forældrene snakkede over kaffen, smuttede vi børn op ad trappen til loftet, og så blev der ellers leget tagfat medens støvet føg om ørerne på os.
Der var fastelavnsfester, juletræ og familiefester. Forsamlingshuset var et sted, hvor glæde og samvær gik hånd i hånd.
Så fulgte årene med Nyboes Selskabslokaler. Forsamlingshusets støv blev vasket af, og lokalerne sat i stand efter sidste tressermode. Familierne i området sluttede godt op om deres nye festlokaler, her skulle man ikke selv skaffe kogekone, dække borde, og rydde op efter festlighederne. Alt var i orden til mindste detalje, end ikke de hjemmehæklede mellemlægsservietter til tallerkenerne manglede
De senere år har der været lidt stille omkring huset, og det blev sat til salg, men tiderne er trange, og ikke mange tør binde an med de gamle bygninger.
Rygterne begyndte at svirre, der skulle være kro i Freltofte.
Pludselig var der realiteter bag snakken. Den 10. oktober blev der startet op med 100 gæster til wienerschnitzler og levende musik.
To unge mennesker har forpagtet Nyboe, foreløbig for to år, med forkøbsret.
Brian Jensen, der bor i Fraugde, har et IT-firma, og en svaghed for god dansk mad. Brian er godt kendt i området, han arbejdede som dreng i flere år hos gårdmand Jon Jensen på Freltofte mose, hans morfar Poul Larsen kørte mælk derude, og således kom bekendtskabet i gang. 3½ år i Nr,Lyndelse brugs blev det også til. Det er vigtigt, at være lokalkendt, er Brians pointe.
Den anden halvdel af makkerparret, John Trier Lauridsen, har Fønix Tag i Nr.Lyndelse, og er forsanger i et band. Udover dette, er de begge to godt skåret for tungebåndet, de nærmest bobler over, af gode ideer.
Det er da også gået over stok og sten. Med 800 gæster blev der omsat for 150,000 kr. den første måned. Der bliver satset på det modne publikum og børnefamilier. I kælderen er der indrettet legerum, med gulvvarme, legetøj og storskærm med tilhørende spil.
Kokken Thomas, der er hentet på Brædstrup kro, har travlt i køkkenet, hvor alt bliver fremstillet fra bunden, af råvarer af højeste kvalitet, pointerer Brian. Her går vi ikke på kompromis, kødet bliver eksempelvis hentet hos Nr. Søby Kød en gros. Efter travlheden med potter og pander, er det ligeledes kokkens job, at rengøre køkkenet. Da stedet kun er åbent fire dage om ugen, må der flere opgaver til for at kunne udfylde en fuldtidsstilling.
I stillingen som restaurantchef huserer den altid smilende Aviaja, der sørger for alle aftaler og har fingeren på pulsen i den daglige drift. Aviaja er også den, der sørger for, at opvasken kommer fra hånden, og at der er medarbejdere nok til hvert enkelt arrangement.
Fremtidsvisionerne er mange, og alsidige. Brian og John vil gerne købe stedet så hurtigt som muligt så de kan komme i gang med alle deres projekter. Eksempelvis værelser på loftet til overnattende gæster, udestue ved indgangen fra parkeringspladsen og en pavillion nede ved skoven, den kunne blandt andet bruges til bestyrelsesmøder.
Foreløbig drejer det sig dog om hverdagen gøremål i de rammer, der nu er givet.
Som allerede anført i ovenstående, har Freltofte og omegn bakket godt op omkring det nye tiltag. Efter invitation fra værten, blev det nu undertegnedes tur til, at komme på kro. Medbringende mand, samt det ældste barnebarn, gik vi forventningsfulde den korte tur fra Søstedvej, over Birkebjergvej, til Freltofte. Lyset strømmede indbydende ud gennem vinduerne, og skabte genskin i vandpytterne på vejen udenfor, en aften hvor det er rart, at komme indenfor.
Alt står som i Nyboes tid, og vækker minder om længst forgangne familiefester, det giver ligesom stedet en ekstra dimension.
Bordene står indbydende dækket op med levende lys overalt, og da vi er de første, kan vi frit vælge bord. Vi snakker lidt med Aviaja, og hun finder menukortet frem. Vi besluttede efter nogen overvejelse, at prøve en Wienerschnitzel. Vi havde lavet en aftale om at spise sammen med et par bekendte fra mosen så snakken gik livligt. Efter forholdsvis kort tid dukkede tjenerne op med maden. Jeg har aldrig set så stor en Wienerschnitzel. Mit barnebarn, Nikolaj, sagde til mig,” hvor skal jeg lægge kartoflerne farmor?” Det var et udsøgt måltid, som vi varmt kan anbefale.
Når maden, udover at være delikat, samtidig kan indtages i en atmosfære af nærhed og varme, snak med gamle bekendte, der pludselig dukker op, ja, så er vi et sted, hvor glæde og samvær går hånd i hånd.
Det betyder meget for John og Brian, at de kan støtte op omkring lokalsamfundets forskellige tiltag, og selv skabe nye i samme samfunds ånd.
Således bliver der sat juletræ op i restauranten. Områdets børn samles til klippe og klistre dag den første søndag i advent, og juletræet pyntes.
Den 20. december bliver der juletræsfest kl. 14-17, der bliver naturligvis både godteposer og julemand.
Æbleskiver og vand 10,-
Gløgg, kaffe og brunkager 10,-
Der kan eventuelt bestilles bord til spisning efter de to arrangementer.
Forudbestilling på tlf. 65902622 senest
17 december.

Kroen er allerede godt besøgt.

6

Brian, John, Thomas, Aviaja og Maria

7

Pigerne i baren

8

JENS KROGHSGAARD 75 ÅR
Den gamle forskole i Freltofte har nu huset lærer Jens Kroghsgaard i 40 år, bilen er 25, og selv har han netop rundet de 75. I anledning af alle disse vigtige begivenheder samlede Jens venner og veninder omkring sig på Nyboe Kro til et overdådigt traktement.
Med glimt i øjet forfattedes invitationen med følgende syv valgmuligheder.
Hele dagen, fornøjeligst.
Morgenmad alene (opvarmning kaldes det vist )
Frokost alene ( m/lidt håndvarmt ).
Kaffebord alene.
Morgenmad som går over i frokost.
Frokost med efterfølgende kaffe.
Og –hvis du har et uopsætteligt ærinde- morgenbord og kaffebord.
Vi siger tillykke til Jens med alle mærkedagene.

9

DER VAR DØMT LEGEDAG
Af Svend Johnsen
Foto: Peter Albrekt
Sidste år prøvede vi at bruge en søndag på Fælleden, hvor børnene kom i fokus, og hvor de voksne bare var tilskuere og medhjælpere. Det var en så stor succes, at vi valgte at forsøge at gentage arrangementet i 2009.
Årets sidste sommersøndag den 30. august startede alt andet end lovende. Det regnede og regnede og vore idérige arrangører af dagens løjer, Åge Spejlborg, Freltoftevej 45 og Gitte Bergstedt, Freltofte vej 27 havde flere diskussioner med hinanden, om der skulle aflyses eller forsøges at gennemføre i gummistøvler og regntøj. De valgte det sidste og heldigvis for det, for kort tid inden kl. 14 begyndte det at klare op, og da 15 børn i regntøj ankom med deres forældre begyndte solen at titte frem.
Åge havde medbragt forskelligt cirkusudstyr, som vakte berettiget lykke og kampvognen med flere våbensystemer blev øjeblikkeligt taget i besiddelse af drengene, som først meget sent på eftermiddagen overlod den til pigerne. Gitte forestod pandekagebagningen over bål, så hele eftermiddagen blev der fortæret lækre sprøde pandekager. Lene Damsgaard, Fretoftevej 41 havde bagt dejlige kager i store bradepander, og Birthe Nybo Jørgensen, Lumbygade 1 kom også forbi med en lækker kage, så de voksne kunne mæske sig mens ungerne legede.
Det var en herlig eftermiddag og der skal lyde en stor tak til Åge og Gitte.

12

10

11

Malvina Christoffersen 1960’erne

12

JULETRADITION
Af Aase Reffstrup
Lokalarkivet for Nørre Søby Sogn
Historien om Malvinas julehjerter er historien om en enkel form for juleudsmykning, der kom til at række langt ud over den tid og det træ den var fremstillet til.
Historien om Malvinas julehjerter er et rigtigt eventyr, og man kan kun forestille sig, hvad der kunne være kommet ud af det med en pen som for eksempel H C Andersens.
I Nørre Søby var der i årene 1983 – 1993 et fast indslag ved Adventsmøderne i Forsamlingshuset – med Menighedsrådet som vært: Lokalarkivets præsentation af ”Malvinas Julehjerter”. Hvem var Malvina? Malvina blev født i 1878, datter af den navnkundige musiker Mads Pedersen (Mads Pæsen), som boede på det nuværende Radbyvej 3.
Malvina blev gift med mejeribestyrer Niels Christophersen. Deres datter Gudrun fortalte, at hendes mor – så langt tilbage, som hun kunne huske – havde flettet julehjerter. Malvina lærte kunsten af sin bedstemor, som var kammerjomfru på Søbysøgård hos baronessen. Som barn blev Malvina hvert år inviteret på Søbysøgård til juletræ Lillejuleaften. Et meget stort juletræ var pyntet i Riddersalen - og med julehjerter. Gaverne lå ikke under juletræet, men på borde langs væggene, og hvert af familiens børn havde sit bord til gaver. Der var også en gave til Malvina.
Malvina fortsatte altså med at flette julehjerter i sit voksenliv; hun lærte også mange børn i Nørre Søby kunsten. Der var ”i de gode gamle dage” ikke mange hjem her, som ikke havde hendes julehjerter på træet.; det var der også i mit. Da jeg ”gemte julen væk” i 1982, tænkte jeg på, hvor mange hjerter der mon var tilbage, opfordrede til at arkivet måtte låne eller få dem. Det kunne være interessant at finde ud af, hvor mange der endnu kunne findes. Det gav resultat. Antallet øgedes igennem årene. Sidste gang hele samlingen kom på træet ved Menighedsrådets Adventsmøde var i 1992 – der var da tæt ved 400. Imponerende.
I 1993 blev der pyntet et lille juletræ med mindre julehjerter, som også var flettet af Malvina. De var lavet specielt til min mor, Dora Mikkelsen, som i 1953 lå på Ortopædisk Hospital i Århus – med udsigt til at tilbringe julen der. Og Malvina syntes ikke, at mor skulle være uden de kære julehjerter.
Adventsmøderne ændredes, og Lokalarkivet fandt et nyt sted at præsentere ”Malvinas Julehjerter”: Carl Nielsens Barndomshjem. Der var en spinkel sammenhæng, idet hendes far, Mads Pæsen, spillede sammen med Niels ”Maler”, Carl Nielsens far.
Hvert år i november arrangerer
Odense Bys Museer en førjulesammenkomst i Barndomshjemmet, og her pynter Vennekredsen op med et udvalg af julehjerter.
De kære julehjerter kom ud for en særpræget oplevelse i 1996. Hanne Christensen og jeg havde pyntet et juletræ, som stod i den bageste stue mod vejen. Vi aftalte, at vi skulle ”plyndre” det mellem jul og nytår. Da vi kom derud, var det der ikke! Vi var noget forbløffede. Nu er huset jo ikke større, end at det let lader sig gennemse. Desuden kunne Hanne på Securitas vagtseddel se, at alarmen var gået et par gange. – Det viste sig, at de utætte vinduer i huset + kraftig østenstorm havde fået hjerterne på træet til at bevæge sig, så de udløste tyverialarmen!!! Derfor havde vagterne flyttet træet ind midt i huset i det lille rum, hvor der ingen vinduer er! – Malvina havde nok ikke i sin vildeste fantasi kunnet forestille sig, at hendes fredsommelige julehjerter skulle give anledning til alarm – i hvert fald ikke den slags alarm!
Malvina døde i 1969, 4 dage før jul, og er begravet Lillejuleaften. Det er egentlig symbolsk, at Malvinas udgang fra livet skete ved indgangen til den højtid, som hun har præget på sin egen måde i sin fødeby.

Malvinas julehjerter udstillet i Carl Nielsens Barndomshjem.
Foto: Knud Reffstrup

”Malvinas juletræ” 1991
Foto: Knud Reffstrup

13

Flere julehjerter i Carl Nielsens
Barndomshjem. Foto: Knud Reffstrup

14

HØSTFEST I SØSTED
Af Agnethe Bjørn
Foto: Peter Albrekt
Når endelig efter megen travlhed og hårdt arbejde høsten er i hus, så skal der festes, og det er da godt, at der endnu findes et par bondemænd på vores egn, så vi stadig kan føle en samhørighed med jorden og afgrøderne, naturen og vejrliget, og derfor have en god grund til at komme sammen og takke for, at der atter et år er høstet god mad til os alle.
I gamle dage - ældgamle dage - da danskerne endnu troede på de barske nordiske guder, da holdt man også fest efter augusts og septembers møje.
Man holdt et ”blót” - ofrede til guderne.
Høstblótet var viet til guden Frey. Alle i området skulle deltage, komme med deres offerdyr, så fik guderne under fællesmåltidet fedt og blod og menneskene kød. Så kunne harmonien mellem guder og mennesker opretholdes, og guderne ville fortsat sørge for frugtbarhed på marken.
I de knap så gamle dage, da Danmark var blevet kristnet, og piger og karle var på marken i næsten døgndrift, var der mange flere ritualer omkring høsten, end vi har i dag.
Pigerne bandt negene på marken, og det sidste neg skulle være ”Høstkællingen”. Hun blev pyntet med blomster og bånd, og hende havde ingen pige lyst til at binde, for så skulle hun danse med hende i den første dans til høstfesten. Men lidt af en ære var det nu alligevel at skulle danse med kællingen, for hun var et frugtbarhedssymbol, og så fik man jo en særstilling som eftertragtet kone, som sikkert kunne levere mange børn.
Marie og jeg, som pynter yurten til høstfesten i Søsted, har nu ikke bundet nogen ”høstkælling” heller ikke nogen ”gammelmand”, men negene, som Marie har samlet efter høsten på hendes og Sigurds mark, er i bundter blevet sat op til pynt rundt omkring på væggene, og så gemmer vi dem til jul, så fuglene også kan få glæde af dem.
Mikkelsdag er d. 29. september, og til den dag skal høsten være overstået, og høstfesten skal holdes. Vi holdt jo festen et par dage før, for det er altså bedst at mødes på en lørdag !
Mikkelsdag er Sct. Michaels dag. Han er en af de tre ærkeengle, og han vejer på dommedag sjælene på sin vægt, så det er nok værd at stå sig godt med ham, så han kan veje til den rigtige side, og derfor er det til ham, takken går på festen.
Da september er efterårets maj, giver en mild september en mild vinter, og hvis trækfuglene forsvinder i denne måned, kan vi forvente en mild jul. Men hvis det tordner i september, giver det en hvid og kold jul.
Jeg tror fuglene forsvandt, og det tordnede vist ikke. Det var fint, klart vejr til høstfest, natten var mørk, men vi havde blus, så vi forventer en jul uden den hårde frost.
September er også fiskemåned, og i Søsted begyndes høstfesten altid med flere slags sild og en snaps eller to dertil.
Efter det følger de øvrige fisk, og så æbleflæsket, frikadellerne, vildtet, grønsagerne, det store gode høstbrød - både af rug og af hvede - med ost - både røget og lagret.
Maden bliver afbrudt af folkeviserne, så maven kan følge med, og bedst som vi sang om ”Lørdag aften” dukkede musikanterne op med harmonika og violin, fandt umærkeligt vores toneart og blandede sig med skøn musik i sangen.
Og så gik dansen, både polkaen, rheinlænderen, valsen, kædedansen og hopsaen – det var høstbal, og der var halm på gulvet !
En enkelt historie om de tre lystige koner med de tre dumme mænd blev det også til, samt en lille vovet fællessang, og da alle var trætte i benene, så vel som ør i hovedet - af den megen vin og øl- var det kaffen og den store kages tid.
Musikken døde ud, de sidste samtaler om bordene fandt en ende, man takkede af og havde atter et år haft en hyggelig og skøn høstfest med føde for både krop og ånd.
Tak til jer alle sammen, fordi I har lyst at holde traditionen i hævd og kommer glade og forventningsfulde år efter år !
Af Else-Marie Albrekt
Foto: Peter Albrekt
Vi havde glemt at sætte skilte op, men æblefolket havde naturligvis gemt indstikket fra årets første Fælledblad, det med datoerne for vigtige begivenheder i Fælledregi forstås.
Vores førstemand ved mostpressen, Kroghsgaard, var et kvarters tid forsinket, men ellers forløb alt planmæssigt.
Fra nær og fjern kom folk i en lind strøm, medbringende mange, eller få, æbler, alt efter havens formåen. Ja, selv til Dømmestrup var rygtet gået, at her kunne man få mostet æbler.
I sandhedens interesse må det nok indrømmes, der var flest fra Freltofte.
Efter tur fik man plads ved mostpressen, og efter dagens møje kunne man nyde godt af Fælledens righoldige kaffebord, hvor man formedelst en tier kunne få både kaffe og hjemmebagt kage.
Eftermiddagen gav rig lejlighed til en snak med naboerne, og emnerne spændte vidt, lige fra Barack Obamas nederlag i Olympisk sammenhæng til de unge mennesker i Sandbergs gamle hus, der i år skal have hjemmeavlet gås på julebordet.
Den gamle mostpresse kørte ufortrødent videre medens snakken gik.
Nina fortæller, at hun og Kurt har haft pressen stående i fem år, men den stammer ikke fra deres gård, den kommer derimod fra Elin og Hans Peter Soelmark, der bor skråt overfor i nr.21.
En opringning til parret, kaster lidt mere lys over den aldersstegne æblepresses oprindelse. Elin og Hans Peter har lavet most siden tresserne, dengang først og fremmest med tanke på vinfremstilling. Vinen var dyr dengang, og de havde regnet ud, at den kunne hjemmefremstilles for omkring tre kroner flasken. Sammen med kolleger kørte de op til tre ton æbler gennem pressen på en sæson.
På et tidspunkt reparerede Hans Peters far riven, der var nedslidt.
Parret fandt oprindelig mostpressen på en gammel midtfynsk gård
Efter flytningen til Freltofte i 1991 fandt Elin og Hans Peter sammen med et par på Mosevej, der delte deres interesse for fremstilling af æblemost, Astrid og Poul Larsen Mosevej 7, sammen med familien fremstillede de most på en tilsvarende facon.
I løbet af halvfemserne reparerede Poul motoren på den oprindelige æblepresse, der altså stadig er i brug hos Nina og Kurt Bager hvert år i Oktober og fungerer upåklageligt, trods de mange års brug.
Som et kuriosum kan nævnes, at det stof, som saften fra æblerne presses igennem, stammer fra Astrids gamle stuegardiner, det har vist sig, at være betydelig mere holdbart end det osteklæde parrene oprindelig fik anbefalet.
I år var der 30-35 mennesker i gang fra kl.14 til ca.17, men nogle år bliver det meget senere fortæller Nina.

15

Sabine vinter spændt

16

Agnete, Svend og Aage

ÆBLEDAG HOS NINA OG KURT BAGER

18

Nr. Lyndelse El A/S
Benny Rasmussen
40 17 45 45
Lumbyvej 56, Lumby

Malermester
Ole Lundgren
Tlf. 65 90 19 16
Mobil 28 14 50 90
Mosevej 18, Freltofte
Mange års erfaring
indenfor faget

ARNE KRISTIANSENS
ERINDRINGER

Hestehavegårds Hverdagsmuseum har modtaget en stak erindringsblade fra en tidligere lærer på Assensskolen, dengang Assens borger - og realskole, Arne Kristiansen.
Arne Kristiansen er født, og opvokset, på Søstedvej 9, hvor der i dag er æbleplantage. Forældrene, Martha og Niels Kristiansen købte stedet i 1929, kort efter deres giftermål. Her voksede sønnen Arne op, med et vågent blik for den tilværelse, der var hans. Sammen med nabobørnene, udforskede han den lille verden, der omgav ham.
Skolegangen foregik hos lærer Ehrenbjerg i Freltofte. Mange år senere kom han selv til, at undervise her.
Skoleferierne blev til dels tilbragt hos bedsteforældrene i Sallinge, hvor nye venskaber blev stiftet. Her traf han bl.a. sammen med mejeribestyrerens søn, Sigurd. Som nygift flyttede Sigurd, sammen med sin kone Marie, ind på ejendommen Søstedvej 2, hvor de stadig bor.
Som det var almindeligt dengang, havde begge forældre en god del søskende, mange af disse bosatte sig ligeledes i det midtfynske. Der var nok at besøge, hvis middagsmaden derhjemme ikke lige var, hvad man kunne forestille sig.
Farbroderen Marius boede således lige i udkanten af Nr.Søby, Odensevej 48, hvor i dag hans barnebarn, Bjarne Frederiksen, har til huse.
Marius havde tre døtre, Ellen, Margit og Gudrun. Sidstnævnte var i øvrigt den sidste beboer i Carl Nielsens barndomshjem, inden det blev omdannet til museum.
Nu vil jeg overlade ordet til Arne Kristiansen selv, og lade ham fortælle om de mennesker han har truffet på sin vej gennem livet, og de oplevelser, der fulgte med.
Else-Marie. Søsted.
Vi kommer nordfra ad landevejen Odense-Faaborg, og ca. 12 km syd for Odense ved landsbyen Nr. Lyndelse drejer vi til venstre ad forbindelsesvejen til Årslev. Efter ca. 2 km når vi landsbyen Lumby (kort 1) og efter yderligere 2-300 m en vejviser til højre: Søstedvej. Som navnet antyder har der her før været en sø. Jeg har ladet mig fortælle, at man i sin tid har kunnet sejle hertil fra Nyborg. Om foråret ved tøbrud efter en lang sne- og frostperiode var der også en mægtig sø mellem os og vor nabo Georg over mod "skovi".
Det med sejlturen har godt nok undret mig; for i skellet mellem Karl Kruse,nr.8 og Kristian Rasmussens jord, nr.12 begynder et tilløb til Lindved Å, der forenes med Odense Å og løber ud i Odense Fjord. Nogle få km sydligere ved Freltofte Mose begynder Vindinge Å, der løber ud i Store Bælt.
At der har været en sø, tyder et par fund på. Sigurd Andersen,nr.13 fandt på sin jord nær "skovi" noget guld. Det var jo danefæ, men det var slået i stykker, så det har nok været en offergave; han modtog nogle få kroner for fundet. Også ved kanten af grusgraven på Knud Knudsens jord blev der fundet rester fra fortiden. I mine første barneår blev stedet kaldt "Soste", og jeg har da lidt den tort at blive kaldt "Arne Sostrigler" selv om mit øgenavn gerne var Arne Krøltop.
Vi drejer af mod Søsted og passerer en lille bakke, der godt nok kunne være drøj for en lille purk, der lige havde lært at cykle. Jorden til højre tilhørte Jens Peter Jensen fra Lumby, og det til venstre hørte til "Arbejdsgården". Her boede Katrine og hendes mand; de var missionske og havde stadig nogle ældre beboere, som i sin tid var kommet på fattiggården. Jorden blev ikke passet for godt, men det hjalp, da sønnen Peter overtog driften. De havde også en pige samt Villy, der var født samme år og dato som Ditte; han kom til at lide af ungdomssløvsind.
Umiddelbart efter bakken kommer vi til det første hus på venstre hånd, nr.1. Der boede en gammel træskomager Karl Petersen og hans kone; de var bedsteforældre til "Lillekarl" og "Lillepeter" et par skolekammerater. Jeg husker træskomageren dårligt; for de flyttede tidligt, og en børstenbinder Andersen overtog huset, Jeg husker ikke manden; han var måske ikke med. Men der var så "Bøstmutter", som far kaldte hende, samt en del piger. Senere købte Agnete huset og boede der en tid sammen med sin søn Aksel.
Vi fortsætter en 120-30 m og har på højre side en lille gård,nr.2, Der boede i min første barndom Chresten Madsen og hans kone Marie samt datteren Ketty, der fotograferede mig ude under pæretræet i haven og på vor hest, "Tulle" - billederne endte henholdsvis hos mine bedsteforældre på Sallinge Mark og i Sallinge By. Chresten Madsen havde gerne en tjenestekarl bl. a. Knud "Enøje", som far kaldte ham, fordi han havde noget med det ene øje. En skolekammerat, Hans fra Røjle Skov havde nogle legekammerater, Jens og Rasmus, der gik i skole i Nr. Søby; en af dem tjente også der og var min partner ved snekastning i 47.
Chresten Madsen og Marie havde det vist ikke så godt sammen. Engang havde de en griseso, hvor alle pattegrisene døde; det lo Marie af. Senere havde de indbrud, og en del af Maries penge blev stjålet; nu var det Chrestens tur til at le. Han blev senere enkemand og giftede sig med Nora, Hans Peters husbestyrerinde. Chresten var lidt af en hård negl; engang fik han en finger i selvbinderen, og den blev revet af. Nora spurgte, hvor fingeren. Joh! den var da smidt på møddingen.
Chresten Madsen mageskiftede sin ejendom med Mourits Jørgensen fra Freltofte. Deres søn, billedhuggeren Keld Moseholm gik nogle klasser under mig, og vi gik til gymnastik sammen; han var den lille fyr, der skulle have et løft for at komme over bukken. Senere overtog Mourits Jens Peter Jensens gård i Lumby, og Sigurd Hansen og hans kone Marie flyttede ind. Sigurd var mejeristens søn fra Sallinge og min legekammerat i sommerferierne. Ovenfor omtalte Jens Peter Jensen var i mange år sognerådsformand, og selv om han var radikal som far, var han dog ikke fars gode ven; de kunne ikke blive enige om fars selvangivelse.
Få meter på den anden side af vejen kommer vi til en større firlænget gård,nr.3. Her boede, før jeg kan huske, Hans Peter og hans søster Marie. Kort tid efter min fødsel flyttede Karl Hansen og hans kone Elvina ind på gården. De havde en pige, Ditte - døbt Karin Birgitte Ulrikka -, og hun var to år ældre end jeg. Det var dem, far og mor kom mest sammen med. De kom fra Nordfyn og "sang" på en lidt anderledes måde.
De var lidt overtroiske f. eks., når Karl skulle køre møg ud eller, de skulle begynde at tynde roerne ud. Han kørte altid et læs ud om fredagen eller hakkede et par rækker roer; for man måtte ikke begynde på et nyt arbejde om mandagen.
Vi holdt avis - "Fyns Tidende", der senere blev overtaget af "Fyns Stiftstidende" (Morgenposten) - sammen med dem og skiftedes til at have den først. Når Karl og Elvina havde den først, hentede vi den gerne dagen efter. Når det var omvendt, kunne der godt gå et par dage eller tre, og så var det oftest Elvina, og det blev tit til en længere gang snak.
Ditte og jeg var altid sammen, når vores forældre var i byen. Hvis det kun var den ene part, var det altid der, hvor vi kunne være alene hjemme. Det var jo dejligt, men engang hos os blev vi noget nervøse. Vi sov oppe på gæsteværelset, hvor elmåleren hang. På grund af vejrforholdene "sang" måleren, og da vi havde hørt noget om kortslutning, gik det i bare undertrøjer hen til Karl og Elvina. Den første gang vi var helt alene hjemme, blev Ditte pludselig bange. Vi sad lidt forknytte, indtil Ditte opdagede, at hendes dukke lå på en pudsig måde; så gik legen godt igen, indtil vores forældre kom hjem.
En anden gang var vi på gale streger, der nemt kunne være blevet opdaget. Det var henne hos os, og vi havde fået min legekasse frem. Den indeholdt foruden mine legesager meget forskelligt ragelse, som vi byggede en landsby af. Jeg fik ikke meget nyt legetøj, men engang fik jeg et tog, der kunne køre rundt i en lille ring af skinner, når det blev trukket op. Men den aften manglede der gadelys, så vi fik fat i nogle julelys og tændte dem. Pludselig kom Ingrid for at se til os, og vi fik travlt med at få slukket lysene. Mens hun snakkede med os, opdagede vi, at et lys stadig var tændt. Med en fiks manøvre fik Ditte det slukket, uden at Ingrid opdagede det.
Når vi stod på vejen foran porten ind Karl og Elvina gård (kort Karl), havde vi kostalde til venstre og laden til højre. Inde på gårdspladsen var garagen til deres bil til højre og lige foran det fritliggende stuehus med en gang midtfor, hvorfra der var adgang til stuerne - dagligstue og soveværelse til venstre og "den store stue" til højre. Vi gik nu altid venstre om stuehuset for at komme om til køkkendøren på bagsiden.
Ved stuehusets vestgavl var der en "slippe", der adskilte hestestald og svinestald. For enden af svinestalden var der et udsøgt das med plads til to - et til store og et til små numser. Ud for bagsiden af stuehuset var der en stor have og midt for køkkendøren. Vi kom ind i bryggerset og havde først køkken og så spisekammer til højre. I køkkenet var der et centralvarmefyr og i spisekammeret nedgang til kælderen. Til venstre for bryggerset var der en rullestue med en kæmpestor rulle. Senere fik de lavet om flere gange, bl. a. blev rullestuen til en 3. stue.
I bryggerset var der også en trappe, der førte op på loftet. Her var der i østgavlen to værelser, hvor Ditte og jeg sov, når vi var ene hjemme der. Fra værelserne kunne vi se det fritliggende hønse- og huggehus. På gavlen var der et espalierpæretræ, så vi kunne plukke pærer fra værelset. Inden vi skulle sove var den hyppigste leg at finde "karler". Den gik ud på at se, hvem der kunne finde flest med et eller andet fornavn, og det var "Karl", der vandt.
Lige efter Karls og Elvinas gård svinger vejen først lidt til venstre og derpå til højre igen. Lige hvor vejen svinger til højre fører en markvej ovre til en ejendom, hvor Ingrid og Georg Andersen boede; men den var der ikke i min første barndom. Små 200 m længere fremme ligger to huse, der blev bygget lige før anden verdenskrig - en villa til højre,nr.4, og en bungalow til venstre,nr.7. Jorden til husene var købt af Karl og Elvina.
I villaen boede et ældre søskendepar, Hans Peter og Marie Hansen - det var dem ,der solgte gården til Karl og Elvina. Marie var blind og havde altid været det; hun var utrolig bange i tordenvejr - ligesom Ditte. En pige voksede op hos dem; jeg husker konfirmationen. De havde altid en husholderske: Louise, der blev gift med urmageren i Årslev - Nora, der blev gift med Chresten Madsen - og endelig Hansigne, der var på alder med dem selv. Da Hans Peter og Marie døde, flyttede Hansigne, og huset blev solgt til Hans Marius og hans kone. Vi så ikke meget til hende, og da hun døde, blev han fortsat i huset. Han havde bil og kørte nærmest som en brækket arm.
I bungalowen boede Valdemar Nielsen og hans kone Hansigne. Valdemar var murerarbejdsmand og havde selv bygget huset. Han hjalp far med at genopføre gavlen ved svinestierne. Men han lavede en fejl ved taget; så da gavlen ved vognporten skulle genrejses, gjorde far det selv. Valdemar og Hansigne havde hans gamle far, Niels Murer hos dem, og jeg husker en episode ved hans død. Huset var lille og så snævert ved dørene, at kisten ikke kunne komme ind. Jeg kan endnu se det for mig: de kommer slæbende med ham - den ene har fat i benene og den anden i armhulerne. Mest indtryk gjorde det dog, da de nærmest lod ham falde ned i kisten - en hul lyd. Der var ingen respekt for den afdøde.
Både grunden og huset fik flere udvidelser, og da Valdemar døde, solgte Hansigne huset til Thorvald og Judith Jensen. De kom meget hos far og mor, og Thorvald hjalp far med førtidspensionen. De købte en strimmel jord af far og mor og fik så samtidig rettet skellet i mellem deres grund og vores mark.
Over for bungalowen fører en ca. 100 m lang vej ned til en lille ejendom på 4-5 tønder land,nr.6. Her boede Valdemar og Hansigne, inden de byggede. De solgte huset til Andreas Faklam; han havde bl. a. to drenge, Helge og Børge, der var på alder med mig, men ellers havde vi ikke meget med dem at gøre. Huset blev senere solgt til Kaj og Ingeborg.
Mens Kajs og Ingeborgs ejendom egentlig hører til Freltofte, hører de hidtil beskrevne ejendomme til Lumby. Vi kommer nu til det egentlige Søsted, og lige overfor villaen på den anden side af vejen ned til Kaj og Ingeborg har vi den første ejendom i Søsted,nr.8. Her boede Hans Johansen og hans kone Maren; hun var en slags gudmor for mig. Jeg husker ikke meget om dem; men hun havde nogle bulldogkataloger, der var spændende at blade i. De flyttede hen efter Såderup til, hvor vi var nede og besøge dem. Vi kørte med Karls og var samtidig nede og besøge Hans og Astrid.
Hans Johansens ejendom, som var på en 4-5 tønder land, blev solgt til Edith og Karl Kruse. Han flyttede, ind inden de blev gift. De fik tre drenge: Verner, Gunnar og Ejvind; de var noget yngre end jeg. Kruse skulle hjælpe til med at køre mælk til mejeriet, og derfor skulle han have kørekort. Han fik kolossalt mange timer, og da han endelig bestod, havde han kørt bil for sidste gang. Kruse købte en strimmel jord af Karl og Elvina langs med Hans Peters og Maries jord.
Når vi har passeret Kruses hus og have, kommer vi til en lille "korsvej". På samme side som Kruses fører en markvej på godt 100 m ned til Aksel og Ketty,nr.10, men i min barndom boede her Niels Christian Jørgensen og hans kone Marie. De havde to børn, Kaj og en pige, jeg har glemt navnet på; men de var ikke med i omgangskredsen. Jeg husker ikke meget om dem, men dog en enkelt ting. Der hørte kun en 5-6 tønder land til huset, så for at have foder nok til dyrene havde han tilladelse til at slå vejrabatterne. Det står præget i min erindring: han kommer trækkende med sin lille vogn højt læsset med græs og, hvad der ellers var i vejgrøfterne.
Over for vejen ned til Aksel og Ketty går en 100 m lang vej ned til Søstedvej nr. 9, mit barndomshjem; det beskrives senere. Men fortsætter vi højre rundt om mit barndomshjem, fører en 90 m lang markvej ned til "broen", og 100 m videre kommer vi til Georg og Ingrid Andersen. "Broen" gik over tilløbet til Vindinge Å, der her adskilte Odense og Svendborg Amter. Lige efter "broen" kom "maen", en lavtliggende engstrækning med vedvarende græs. Op til "maen" stødte deres kæmpestore hønsegård, og for enden af den var der en ditto hønsehus. Det blev senere gjort mindre, og hønsegården kom til at ligge ind til hegnet og renden - der også var et tilløb til Vindinge Å - langs med Karls fælled. I den nye hønsegård var der flere æbletræer og ved hønsehuset en stor gruppe moreltræer. Der var bl. a. et augustæbletræ, som vi ofte forgreb os på, inden æblerne var modne. Engang var de særlig sure og blev smidt væk efter et enkelt bid. Georg kom pludselig til stede og bemærkede ironisk så mange æbler, der lå inde i Karls fælled; så var den fest sluttet.
I hønsegården lå også "lerhullet"; her havde Georg engang gravet ned til leret for at få repareret en mur i laden. I "lerhullet" tilbragte vi mange timer med at bygge forskelligt. Når vi manglede materialer, drog vi til en eller anden grusgrav for at se, om noget af det, folk havde smidt ud, kunne bruges. Engang fandt vi et bræt fra en roeskærer, hvor der stod "Herborg". Det blev selvfølgelig navnet på en hule, vi lavede. Hulerne blev hyggeligt indrettet; men engang var det ved at gå galt for Helmuth og Jørgen, Georg og Ingrids to drenge. De havde brugt ild, og da de kom derud dagen efter, var hulen brændt.
Efter hønsehuset kom vi til deres urtehave, hvor jeg engang havde en kontrovers med Helmuth. Efter flere henstillinger blev et hakkejern taget i brug, og så blev jeg jaget hjem. I urtehaven stod et stort æbletræ med dejlige sommeræbler. Langs haven og stien var der en række rabarber, og på den anden side af stien var deres mødding. Derefter kom vi til vognporten med deres fjedervogn, og til venstre var svinestalden og til højre kostalden.
Når vi var kommet gennem vognporten, kom vi til deres køkkendør. Den førte ind til bryggerset og videre ind til køkkenet. Til højre var dørene spisekammeret og soveværelset, og op til køkkenet stødte dagligstuen, som de brugte hver dag; hjemme brugte vi jo kun køkkenet til daglig. Fra dagligstuen kom vi til en gang der vendte ud mod gårdspladsen. Det var jo hovedindgangen, og til venstre var den "fine stue"; bagved var Helmuths værelse. Enden af stuehuset var bygget sammen med laden. På gårdspladsen var der en vandpost og et kar med vand til kreaturerne og til at køle mælken. Op til gårdspladsen lå blomsterhaven, og mellem den og urtehaven blev den nye vej anlagt.
Georg og Ingrid var sammen med Karl og Elvina fars og mors nærmeste omgangskreds. Trods det, var de ikke altid enige; der var tit små skærmydsler. I skødet stod der, at Georg havde ret til at trække sin mælk over til vejen. Men "brugsmanden", dyrlæge og , hvad det kunne være, kørte ned til os og gik så videre over til dem. Posten, Nikolajsen cyklede ned til "broen", hvor der var en postkasse til breve og aviser, og så måtte de selv hente det der. Senere, da de købte jord af Karl og Elvina til en nye vej, cyklede han helt over til dem og fortsatte af den nye vej.
Egentlig skulle de have deres varer ind af en markvej, der kom fra "Lumbyvejen" en forbindelsesvej mellem Lumby og Årslev. Denne markvej var ret dårlig, men alligevel var der mange, der brugte denne genvej; for de kunne fortsætte ad "skolevejen" til Freltofte. Årsagen til disse mærkelige vejforhold var, at Georgs og Ingrids ejendom hørte til Årslev Kommune i det gamle Svendborg Amt. De havde hverken lys eller kraft, så de fik lys fra petroleumslamper. Jeg syntes, det var mærkeligt; især når de begyndte at ose. Til at trække tærskeværket o. l. havde de en petroleumsmotor; den lavede en fantastisk larm - nærmest skræmmende.
Georg og Ingrid overtog ejendommen et par år efter, at far og mor var flyttet til Søsted. Før jeg kan huske boede Laurits og Anna der. Han døde af lungebetændelse, og hun flyttede til et hus på Nr. Søby Mark. Det er det første hus på venstre hånd, når vi har drejet af mod Allested fra vejen, der går fra Nr. Søby by til Nr. Søby Station.
Georg stammede fra Verninge Sydmark og Ingrid fra "Ågården" i Nr. Broby. Ingrid var min grandgrandkusine; for far og Ingrids mor var næstsøskendebørn. Ingrid og Georg havde to drenge: Helmuth og Jørgen. De havde tidligere en dreng mere, Arvid, men han døde som spæd af lungebetændelse; jeg kan svagt huske begravelsen. Jeg var halvandet år ældre end Helmuth, der igen var noget ældre end Jørgen.
De to drenge og jeg var meget sammen i vores fritid. Jeg husker det som Helmuth og jeg og så den lille fyr, der altid løb i hælene på os. Det kunne være meget irriterende; men helt rart, når vi havde lavet noget galt - der var altid en at skyde skylden på. Han var i vores øjne noget forkælet; men han var jo også Georgs egen dreng; Georg var ikke far til Helmuth. Det er forkert; for da jeg mange år senere havde Helmuth på besøg, var det som at se Georg komme ud af bilen.
Far og Georg hjalp hinanden, når der var brug for en ekstra hånd. En rende adskilte jorden mellem de to ejendomme; så engang imellem måtte de have støvlerne på, fatte skovlene og få renden renset op. De kunne godt lide at sproges: Engang havde Georg fået noget halm af far. Det var læsset på vognen, og de var klare til at køre over til Georg. Far spurgte, om Georg ville køre med, hvortil Georg svarede: "Du kører vel ad helvede til." Far svarede: "Er det derovre?" Når vi skulle slagte gris, kom Georg for at hjælpe med til at holde grisen. Senere sluttede Ingrid sig til og hjalp mor med at ordnede kødet. Om aftenen vankede der frisk "grisemad". På samme måde hjalp de hinanden, når Georg skulle slagte. Mor og Ingrid var også sammen ved pølsegilde og andre tilfælde, hvor det var rart at være to. De havde også købt en henkogningskedel sammen og kunne så få henkogt kød og frugter.
Georg og Ingrid holdt avis sammen med Kruses; men Georg havde den altid først. De havde den gamle avis med, når de om morgenen var ovre med mælken. Den blev sat i et rør; så kunne Kruse selv hente den.
Vi havde vores jord liggende langs med kommunevejen ca. 200 m efter "korsvejen". På den anden side af den østlige ende af jorden ligger en ejendom på 3-4 tdr. land bygget omkring 1930. Der boede Hans Peter og Marie - dem der solgte til Karl og Elvina - sammen med deres gamle far, Anders, inden de byggede villaen. De havde deres hønsegård liggende ned mod Karl Kruses jord, og ud mod vejen var der et dejligt morelhegn. Jeg kan huske engang, vi var deroppe: Anders sad i en høj stol, måske en gyngestol, og Ditte legede "borte tit" med ham ved at stå bag stolen og komme frem fra en af siderne. Jeg kan også huske hans begravelse; det var jo ikke noget for børn, så Ditte og jeg var ikke med. Vi var løbet op til et hegn for enden af vores jord, og derfra kunne vi se følget.
Derefter flyttede Marie og Hans Peter ind i deres nye villa, og Stine og Kristian Rasmussen, et ældre søskendepar længere omme af Søstedvej overtog ejendommen. De havde taget en pige, Agnete til sig, og hun arvede dem, da de døde, og købte "børstenbinderhuset". Agnete var kommet galt af sted. Sønnen, Aksel blev opdraget hos dem i "Bankehuset", der ligger ved vejen mellem Lumby og Freltofte oven for Sigurd og Maries jord.
Stine og Kristian havde telefon, og den benyttede vi for formedelst 25 øre. Det gjaldt kun, når vi skulle have hurtig forbindelse f. eks. dyrlæge. Det kunne ske, vi havde brug for læge. I begyndelsen havde vi Skov Hansen fra Ringe. Engang han var nede for at se på en dårlig ryg, skulle han også se på mine ernæringsknopper. Jeg fik så besked på at holde mig fra frugter og flødeskum; jeg var noget fortørnet over, at jeg gerne måtte få byggrød. Stine eller Agnete kom med besked, når nogen havde ringet til os. Det var i mange den eneste telefon i området; så de fleste andre der omkring brugte også deres telefon. Derved havde de god indblik i, hvad der skete rundt omkring dem. Da jeg i sin tid var begyndt at læse til lærer, var det ikke nok at bestå optagelsesprøven; jeg skulle også helst optages i 1. klasse. Da alt var gået godt, ringede jeg derfor hjem og fortalte det. Far og mor fik denne besked: "Ja, Arne havde jo bestået, og han var endda kommet i 1. klasse" - som en anden præmietyr.
Lige efter mors og fars jord langs sognevejen komme vi til Buck` - en lang og tynd mand, Rasmus og en lille tyk kone, Katrine. Al vores jord mod øst stødte op til deres; men vi havde ingen særlig forbindelse med dem, og de var heller ikke med i omgangskredsen. Ejendommen,nr.11, blev senere overtaget af sønnen Niels, der var gift med Emma.
Engang i høsttiden, hvor Laurits Greve - han havde overtaget Kristian Rasmussens ejendom - var oppe for at høste, trak et mindre tordenvejr op. Han var stoppet og stod bag ved for at ordne et eller andet, da der pludselig kom et gevaldigt lyn og i samme øjeblik et ordentligt tordenskrald. Pokker tog ved hestene, og de for af sted. Der skete nu ikke så meget, for de blev trætte af at slæbe den tunge maskine i kornet; det blev til et skævt skår ned igennem marken.
Nogle meter længere fremme på samme side lige før vejen svinger skarpt til højre ligger en ejendom,nr.13 - gård eller husmandssted. Det afhænger af jordens størrelse og bonitet, og denne kunne akkurat nå at blive en gård; og ejeren underskrev sig altid som gårdejer. Det var Sigurd Andersen og hans kone Bertha. Det var på den tid et par høje mennesker; i hvert fald når de stod. Når de sad ned, var hun meget lille; så det må have været et par meget lange ben.
Resten af erindringen bliver bragt i næste nummer af Fælledbladet
Han var frisk og slagfærdig. Engang, de var på udflugt, skulle det gå ud over en, der møjsommeligt knappede alle knapperne i vesten op, inden de skulle i vandet. "Jeg plejer da altid at gøre sådan," sagde Sigurd og trak for neden i vesten. Uheldigvis havde Bertha lige syet alle knaphullerne ind, så alle knapperne røg af. Engang, jeg var med deroppe til en eller anden komsammen, blev jeg meget duperet. En af gæsterne - en dame - satte en klat flødeskum på næsen og slikkede den af med tungen.
Sigurd var jæger som far; men han skød med sortkrudt. Når han skød ovre på marken, kunne vi se en stor røgsky. Hans jord lå mod nord ned mod "skovi", som hørte til "Årslevgården". Sigurd gik altid langs med skovbrynet og kunne derved være heldig, at noget kom ud fra skoven. Han havde også en mark længere ude af sognevejen. Far kaldte den for "sandmarken", for der stod en sky af sand og jord, når det blæste efter en tør periode.
Sigurd havde en bror, der boede ude på "det sorte", Sortelung. Sigurd og Bertha havde tre drenge: Jens, Aksel og Karl. Jens var næsten udlært som kommis i Freltofte Brugs, da han fik dissemineret sklerose. Han blev svært handicappet og døde uden at have gavn af sin uddannelse. Aksel var noget ældre end jeg, så ham kendte jeg ikke meget til. Karl var derimod kun et år ældre end jeg, så han havde jeg en del med at gøre - navnlig i skolen.
Når vi har passeret Sigurds og Berthas ejendom og kører lige ud, havner vi i "maelåi". Kort inde af markvejen skulle der engang have ligget en ejendom på højre hånd, hvorfra Herbert Jensen - en klassekammerat på seminariet - skulle stamme. Jorden i "maelåi" var lidt moseagtig, så navnet kommer nok fra den tid, hvor alle skulle have et stykke, et lod af både den gode og den dårlige jord, maen (engen). Det meste af jorden hørte til et gartneri længere ude ad Søstedvej; men længst ude var der en mark, som engang skulle have tilhørt vores ejendom, men den var i sin tid solgt til Buck`. På det laveste af gartneriets jord var der engang en vindmølle, som delvis afvandede området og dels pumpede vand op til kreaturerne; jeg husker møllen og vandtruget.
Hvor markvejen til "maelåi" begynder, svinger sognevejen med en ret vinkel mod syd og små 200 m henne på højre hånd boede Peder og Petra Hansen,nr.14 De havde en særlig betydning for os; for Peder og far "lagde hest sammen". Det vil sige, når den ene af parterne havde brug for en ekstra hest f. eks. køre møg eller pløje, lånte han den andens hest. Det stod skrevet i skødet, og da Peder havde et par tdr. land mere, skulle far have et mindre beløb hvert år; det fik han ofte på sin fødselsdag. Peder kom gerne om formiddagen og fik en kop kaffe, og far havde også været til Peders fødselsdag på grundlovsdagen. Det var de eneste to, der fejrede hinandens fødselsdag.
Peder Hansen havde en lille grusgrav, hvor vi engang imellem hentede et læs grus. Vi kom til den ved at køre forbi Peders ejendom og en 50 m mere, hvor der på højre hånd er en markvej, som grænser op til Sigurds "sandmark". Ude for enden af markvejen lå grusgraven, som stødte op til Kruses jord.
Trods de lave strækninger var der en del grus i området. Sydøst for "maelåi" havde Årslev Kommune bortgravet et par bakker, der indeholdt en hel del grus. "Åren" fortsætter med Peders grusgrav og ind i Kruses jord for at dukke op igen på den anden side af Karl Kruses tilkøbsjord og ende i Karl og Elvinas jord. Der var ikke meget grus tilbage hos Peder, men i efterkrigstiden fik man brug for en del vejmateriale.
Der var grus nok dybere nede, men problemet var grundvandet. Gruset var heller ikke af den bedste kvalitet, men nu kunne man slå to fluer med et smæk. En stor grabbe blev af et ståltov trukket gennem gruslaget, og indholdet blev hældt op i en ”treer”. Det var en stor rensemaskine, der sorterede materialet, og ved at skylle det med vand blev det samtidig renset. De tre familier fik derved en ekstra skilling. For øvrigt brugte min lærer, Ejnar Ehrenbjerg en del af sin fritid på at grave grus.
Efter grusgravningen blev området ved Peder og Kruse jævnet ud, mens det inde ved Karl og Elvina blev liggende urørt. Efterhånden groede vandhullet til, og der kom en stor bestand af strandtudser. Ligeledes var der nogen, der udsatte karusser.
Peder og Petra havde fire børn. Lily var den ældste; hun blev gift med Johannes Knudsen, en bror til Karl Knudsen, der kørte lastbil. Johannes Knudsen havde en gård i Freltofte og kunne være far til Lily; det blev der snakket en del om. Den næste, Richard husker jeg ikke meget om, da han var en del ældre end jeg. Hans Aage derimod var kun to år ældre og gik i klasse med Ditte; så ham kendte jeg en del til.
Karl Ejnar var efternøler, der gik i en af de små klasser, da jeg gik i den sidste. Ham havde jeg en ubehagelig oplevelse med. Vi fulgtes ad til og fra skole og pjattede en del. Blandt andet hoppede vi og stødte siderne mod hinanden. Jeg kunne så ved at springe til siden, få ham til at falde. Da han så skulle prøve det samme, var han ikke hurtig nok, og jeg faldt ned over ham. Han var så uheldig at brække kravebenet.
Når vi har passeret Sigurds "sandmark", kommer vi til to ejendomme, der ligger over for hinanden. Til højre ligger en lille gård,nr.16, som jeg ikke husker meget om. De, der boede der i min tidligste barndom, satte sig ingen erindring hos mig; for de havde ingen omgang med de andre i Søsted. Senere flyttede Rasmus Johansen ind, om hvem jeg kun husker en fortalt episode. Det var under krigen, hvor det var småt med tobak. En efterårsdag stod Rasmus og talte med far om problemet. Pludselig kom der et kastanieblad flyvende, hvortil han udbrød: "Det må kunne ryges," puttede bladet i piben og tændte.
Lige overfor ligger gartneriet,nr.15, og hvis vi drejede af her og kørte ned langs drivhusene, kom vi til de omtalte grusgrave i Årslev. Det var altså en genvej til Årslev, og vi kom ud på sognevejen igen lige før hovedvej 9.
Gartneriet blev i mine første leveår bestyret af Sofus. Han var vist ikke særlig dygtig og vedligeholdt ikke gartneriet. Under en vinter trykkede snelaget flere drivhuse i stykker. Han blev afskediget og flyttede til Ringe, hvor jeg var med til at hente jordbærplanter, mens jeg tjente hos Svend Bødskov.
Gartneriet blev overtaget af Svend Larsen. De havde ikke megen omgang med naboerne, og børnene gik i friskolen i Nr. Lyndelse. Den ældste, Jens begyndte på seminariet et år efter jeg. Vi fulgtes aldrig ad; for jeg ville have god tid, og han kom i sidste øjeblik. Vi spillede håndbold sammen, og han kaldte sig efterhånden Solgaard. Gartneriet havde en mindre lastbil, som de kørte varer med til GASA. Den brugte de også derhjemme i marken, hvor Jørgen - den yngste måtte stå på pedalerne for at nå op til rattet.
Vi fortsætter ad Søstedvejen og når efter godt 100 m en lille gård på højre hånd,nr.18. Her boede i begyndelsen af min barndom Stine og Kristian Rasmussen. Da de flyttede, overtog Laurits Greve ejendommen sammen med sin kone, Ingeborg. Hun var forholdsvis ung, da et modermærke begyndte at væske. Det viste sig at være hudkræft, og hun døde ikke ret gammel. De fik dog en del børn; men den ældste, Helge, der var et par år yngre end jeg, havde Ingeborg med i ”tasken”.
Den næste, Anny havde jeg en pudsig oplevelse med. Jeg var engang med ovre hos Peder og Petra til en eller anden komsammen. Da placerede de en lille pige (Anny) foran mig med ordene: "Er hun ikke sød ?" Det var nu for meget for en knægt som mig, så svaret kom promte: "Nej". Samme Anny blev gift med en fra Assensegnen. De fik to drenge: den ene kom i klasse med Finn, og den anden druknede ved Aborg Strand. I den sidste klasse, jeg havde på Borgerskolen, gik et barnebarn, Vibeke.
100 m længere fremme på venstre hånd ligger så den sidste ejendom i selve Søsted,nr.17. Her boede i nogle år Rasmus Murer, men de flyttede til Lumby. De havde en dejlig have ned til en bæk, Vindinge Å, hvor jeg engang var med. Der imponerede Rasmus` far mig ved i en alder op i halvfemserne at stå på hovedet. Da Rasmus Murer flyttede, overtog Frederik Christensen ejendommen. Hans kone, Maren led af sukkersyge og døde i en forholdsvis ung alder. En af deres sønner, Knud købte Stines og Kristians hus af Agnete, da de var døde.
Når vi er kommet over bækken, er vi på Freltofte Mark. For at gøre Søstedvej færdig må vi passere en ejendom mere,nr.19, inden vi kommer til vejen mellem Freltofte og hovedvej 9. Her boede lidt inde til venstre Anders Rasmussen og hans kone Jenny i en noget faldefærdig gård. Han var bedre kendt som Anders Mælkekusk, for han kørte i mange år mælken til Nr. Lyndelse Andelsmejeri. De havde en dreng, Børge, der arbejdede af og til hos Svend Bødskov. Jeg har senere fået fortalt, at når det ikke var så tit, skyldtes det, at Svend manglede penge.
Ovenstående var et lille uddrag af Arne Kristiansens samlede erindringer. Resten
kan læses på museets hjemmeside www.hverdagsmuseum.dk, eller lånes her på Søstedvej 19.
De resterende sider omfatter: Skolen, Min familie, Gartneriet, Søstedvej 9, Seminarietiden, Soldatertiden, Assens samt Episoder.

22

Kort 1 - Søstedvej 9, 4 januar 1953

23

Ala carte restaurant torsdag til søndag -
også mulighed for take away.
Kvalitet, god service, rimelig priser, samt hyggelig lokal stemning i lokalområdet.

26

Arne Kristiansen som konfirmand

Verner Kruse 1953

GLARMESTER
TIM DEGN
DØGNSERVICE
20 72 13 99
Freltoftevej 40, Freltofte
Alt glarmesterarbejde og
forsikringsskader udføres

Marie Hansen, Freltofte skole. Arne står bagerste række til venstre

29

Freltofte gl. skole

30

Alle bladets læsere og annoncører ønskes Glædelig Jul samt et godt Nytår.

Generalforsamling i Freltofte Fælled 2010.
Der bliver generalforsamling i Fælleden søndag den 14 marts.
Vi mødes på Nyboe Kro og Selskabslokale kl. 16, hvor vi afholder generalforsamling medens vi nyder en kop kaffe.
Dagsorden ifølge vedtægterne.
1: Valg af dirigent 2: Valg af referent og stemmetællere 3: Formandens beretning 4: Fælledlodsejerens ”hjertesuk” 5: Regnskabsaflæggelse 6: Behandling af indkomne forslag 7: Fremtidig virksomhed, herunder ideer til aktiviteter 8: Fremlæggelse af budget. 9: Valg af bestyrelse (der vælges 3. i ulige år, og 2. i lige år) 9a:Valg af 2 suppleanter for 1 år. 10:Valg af revisor og revisorsuppleanter for 1 år 11:Eventuelt.
Forslag, der ønskes behandlet på generalforsamlingen, skal være bestyrelsen i hænde senest 2 uger før. Vedtægtsændringer dog 2 mdr. før generalforsamlingen.
Efter generalforsamlingen inviterer Fælleden på en lækker buffet samt en enkelt genstand.
Yderligere drikkevarer kan købes efter ønske.
Der er tilmelding til spisningen hos Nyboe på tlf.65902622,
3-4 dage før.
Husk at betale medlemsskab inden generalforsamlingen.